I 1943 begynte en avgjørende tid forAuschwitz-
- som gjorde det til åsted for historiens største massemord.
I. Mars 1943 åpnet man nye gasskamre og krematorier-
- noe som dramatisk økte leirens kapasitet til å drepe.
Enorme rikdommer som var blitt stjålet fra ankommende jøder-
- strømmet gjennomAuschwitz.
I strid med ordrerfra nazistlederne-
- beriket enkelte SS-medlemmer seg.
De tok med seg hjem store mengder gull og andre verdigjenstander.
Ingen holdt regning med hva de tok. Det var rene gullgruven for dem.
Dette er den sjokkerende historien om liv og død iAuschwitz-
- som leirens nazister oppfattet som begynnelsen på en høykonjunktur-
- og om hvordan korrupsjon gjennomsyret hele utryddelsesprosessen-
- og hvorfor så mange i SS levde så godt.
Den spesielle situasjonen i Auschwitz førte til et vennskap-
- som jeg også i dag sertilbake på med glede.
Korrupsjon
Auschwitz hovedleir lå ved bredden av elven Sola i Sør-Polen.
Det var her kommandanten og SS-offiseren Rudolf Höss-
- bygde opp et enormt industrielt kompleks sammen med forretningsmenn.
Ca 60 millioner riksmark, dvs. Drøyt 1,5 milliarder kroner i dag, -
- ble skapt her for naziststaten.
Det fantes nemlig ikke bare en leir iAuschwitz, men mange.
Det fantes kanskje 45 underleire rundt om i trakten.
De fleste forsynte krigsindustrien og annen industri med slaver.
Midt i dette nett av slavearbeid og industri-
- fantes den enorme leiren Auschwitz-Birkenau.
Det veldige Auschwitz-komplekset var nå en selvforsørgende verden.
Et sted å leve på, et sted å arbeide på...
Et sted å dø på.
I hjertet av Birkenau var gasskamrene, et sto her.
Et utvalg ble gjort da transportene med jøder ankom.
De som virket sterke nok, skulle arbeide til de døde.
Resten, de gamle, de svake og barna-
- ble myrdet umiddelbart i bygninger som disse.
En del begynte å forstå-
- at noe merkelig skjedde, men ingen kunne gjøre noe med det.
Prosessen måtte fortsette.
Alt ble gjort utfra tysk perspektiv.
Det var veldig detaljert.
Det varfolk som skrek.
Tyskerne skrek: "Schnell, schnell!"
Jødene ble beordret til å kle av seg-
- og ble tvunget inn i et rom der man sa at de skulle dusje.
Kan du forestille deg hva de gjorde-
- med barna og deres familier?
De trodde... De visste ikke hva de skulle gjøre.
De klorte på veggene og gråt-
- til gassen virket.
Da alt stilnet og de åpnet dørene-
- så jeg alle de menneskene som jeg så gå inn for en halvtime siden.
Jeg så dem alle stå oppreist, -
- en del svarte og blå av gassen, uten mulighet til å gå noe sted, døde!
Noen 100 meterfra gasskamrene-
- lå en del av leiren som ble kalt Canada-
- fordi Canada ble ansett for å være et land av uendelige rikdommer.
Der ble eiendelene fra transportene sortert-
- før de ble pakket og sendt tilbake til Tyskland.
Åfå arbeid i Canada var en av få ettertraktede jobber i leiren.
Arbeidet i Canada reddet livet mitt-
- fordi vi fikk mat og vann.
Og det var det beste arbeidet for oss-
- fordi vi ikke ble slått.
Det var mest kvinnelige praktikanter som arbeidet i Canada.
De kunne la håret vokse-
- og kunne stjele til seg mat fra det de sorterte.
I strid med SS uttrykkelige regler, oppsto vennskap-
- mellom de tyske vaktene og de kvinnelige fangene.
Helena Citrónovà, en slovakisk jødinne, ble sendt tilAuschwitz i 1942-
- og ble gjenstand for en av SS-mennenes interesse.
Da han gikk forbi meg i en brakke, kastet han til meg en lapp.
Jeg ødela den straks, -
- men jeg så ordet "elsker".
"Jeg elsker deg."
Jeg ville heller dø enn å ha et forhold til en SS-mann.
Lenge etterpå følte jeg bare hat.
Jeg kunne ikke engang se på ham.
Men med tiden ble Helenas følelser forandret.
Særlig da et spesielt tog ankom til Auschwitz-Birkenau.
Helenas søster var om bord sammen med sine to barn.
Da de hadde kommet, fikk Helena vite at de ble ført til gasskammeret.
Hennes SS-beundrer, Franz Wunsch, løp av sted for å forsøke å hjelpe dem.
"Si fort hva søsteren din heter før jeg kommer for sent!"
Jeg sa: "Du klarer det ikke. Hun kom med to små barn."
Han svarte: "Det er annerledes med barn. De kan ikke leve her."
Så han løp til krematoriet og fant søsteren min.
Wunsch kunne ikke redde barna, men han reddet Helenas søster-
- ved å påstå at hun var en av arbeiderne hans i Canada.
Han gjorde noe storartet.
Det fantes stunder da jeg glemte at jeg var jøde, men ikke han.
Og til slutt elsket jeg ham faktisk.
Men det var så urealistisk.
Både Helena og søsteren overlevde Auschwitz.
Selv om forholdet til Wunsch ikke fortsatte, -
- vitnet hun til hans fordel da han ble siktet for krigsforbrytelser.
Det fantes andre fristelser for SS-mennene i Canada.
Alt måtte gjennomsøkes, undertøy, alt.
Og vi fant masse diamanter, gull, -
- mynter, penger, -
- dollar og utenlandske valutaer fra hele Europa.
Arbeiderne i Canada skulle legge alt av verdi i en låst kasse, -
- men SS-vaktene la seg ofte i dette.
De tok masse gull og andre verdigjenstander.
Siden de stjal, talte ingen hvor mye.
Det pågikk hele tiden mens jeg arbeidet i Canada.
Med så mange ting samtidig, -
- var det lett å stjele litt til seg selv også.
Å stjele for egen regning var vanlig i Auschwitz.
I 1943 var Oscar Gröning en 22 år gammel korporal i SS.
Han hadde vært bankansatt før krigen og ble plassert iAuschwitz-
- for å ta seg av fremmede valutaer som ble stjålet fra de som kom dit.
Regelmessig pakket han pengene og sendte dem til Berlin.
Overvåkningen var så mangelfull at han kunne stjele en del av dem-
- for å kjøpe varer på den blomstrende svartebørsen i Auschwitz.
En gang ville Gröning kjøpe en pistol.
Så jeg sa: "Kjære venn, jeg trenger en pistol med ammunisjon."
Og han sa: "Hvor mye kan du betale?"
"Jeg vet ikke. Hvor mye koster det?"
"Du som er dollarkonge, får betale i dollar."
"Jeg sier at det koster 30 dollar."
Så kom han tilbake med pistolen og fikk sine 30 dollar.
Tilgangen på penger og verdisaker og at det var lett å naske, -
- var en grunn til at Auschwitz ble så attraktivt for mange i SS.
Men Auschwitz var ikke bare et lønnsomt sted å være, -
- men det var betydelig mer hyggelig enn ved østfronten mot Den røde armé.
Auschwitz' hovedleir var som en liten by-
- med sladder og prat.
Der var en dagligvarebutikk der man kunne kjøpe bein for å koke buljong.
Det fantes en kantine. Det fantes en kino.
Det var et teater med regelmessige forestillinger.
Der var en idrettsforening som jeg var medlem i.
Der var morsomt og underholdende som i en liten by.
Alkohol spilte en stor rolle der.
Hver dag fikk vi sprit-
- som vi iblant sparte for å ha en ordentlig fyllefest.
Langt fra å plages psykisk-
- av å delta i et massemord av menn, kvinner og barn-
- utførte SS-folkene i Auschwitz jobben sin med få betenkeligheter.
- Skål! - Skål!
Med død og sult rundt seg, -
- proppet de i seg mat og drikke-
- som for en stor del ble stjålet fra de som ble transportert dit.
De drakk alt. Det var som et gangsterparty.
De drakk, sang og klappet hverandre.
Det var et stort utvalg sprit på bordet, med mange typer cognac.
Og vi serverte dem mat.
Disse festene var så avskyelige-
- at da fangeformannen Paschke så en av dem kaste opp, -
- sa han med forakt: "Disse svina vet virkelig hvordan man spyr."
Det var bare fangene som måtte dø av sult.
Tilværelsen i leiren var en langsom henrettelse-
- gjennom sult, slag og hardt arbeid.
SS manglet imidlertid ingenting.
Og underfestene manglet de ingenting.
I hele Auschwitz var den militære disiplinen faktisk slapp.
Mangelen av disiplin betydde at vi gikk til sengs døddrukne.
Pistolene våre hengte i hylsteret på senggavlen-
- og når noen varfor lat til å slukke lyset, -
- slukket vi det med et skudd.
Og ingen sa noe om kulehullene i veggene.
Å bli full var bare et symptom på en utbredt holdning innen SS-
- som tillot dem å oppføre seg hvordan de ville iAuschwitz.
Og innimellom begå seksuelle overgrep.
De kvinner som løp størst risiko arbeidet i sorteringen, i Canada.
"Feite svin," var det SS-offiserene kalte oss.
Vi så bra ut.
Vi så ut som om vi kom fra den normale verden og ikke som de andre.
En gang var det en veldig vakker kvinne der.
Hun var ikke slank. Hun hadde en utviklet kropp.
En SS-mann kom inn. Han voldtok henne.
Det fantes ingen Gud iAuschwitz.
Forholdene var så forferdelige, at Gud besluttet å ikke være der.
Det var ikke bare menn som utnyttet den situasjon de befant seg i.
Kvinner gjorde det også.
Irma Grese var en av 170 SS-kvinner i Auschwitz.
Hun var bare 20 i 1943-
- og hennes kombinasjon av skjønnhet og grusomhet gjorde henne beryktet.
Men det fantes ingenting i hennes bakgrunn-
- som pekte på det monster hun skulle bli.
Hun hadde ikke gått på skolen. Hun var datter av en bonde.
Jeg syntes at hun var en liten, dum bondejente.
Hun ble den hun ble bare fordi hun bar uniform-
- og hadde en pisk i hånden.
Irma Grese var en av de som overvåket kvinnenes leir i Birkenau.
Sent i 1943 i leirens sørlige anlegg-
- fantes 30000 kvinner i 62 brakker-
- som levde under noen av de verste forholdene iAuschwitz.
Derfantes svært lite rennende vann og sykdommer herjet fritt.
Kvinnenes leir ble for Irma Grese en sadistisk lekeplass.
Hun skjøt i hjel en kvinne som sto foran meg.
Hjernen hennes landet på skulderen min.
Neste dag kom Irma fram til meg etter sorteringen.
Jeg nektet å snakke med henne.
Hun spurte: "Er du sint på meg?"
Jeg svarte: "Du drepte nesten meg i går."
Hun svarte: "En mindre spiller ingen rolle."
Etter krigen ble Irma Grese tiltalt for krigsforbrytelser og dømt til døden.
Hun ble henrettet to måneder etter sin 22-årsdag.
Men det fantes et medlem av SS som arbeidet her-
- der Krematorium 2 i Birkenau en gang sto-
- som ble beryktet for sin utnytting av mulighetene iAuschwitz.
Dr. Josef Mengele ankom tilAuschwitz i mai 1943.
Det hadde forekommet medisinske eksperimenterfør hans ankomst.
To tyske leger hadde undersøkt ulike metoder-
- til å sterilisere menn og kvinner i Auschwitz siden 1942.
Og hundrevis hadde allerede lidd.
Men Mengele begynte med en rekke nye eksperimenter-
- som hvor og et hengte sammen med hans egen besettelse.
Han så Auschwitz som et menneskelig laboratorium-
- som tillot ham å gjennomføre enhver ide han hadde-
- uansett hvor bestialsk og umenneskelig den enn var.
Han gjennomførte eksperimenter på barn, særlig tvillinger.
Denne filmen viser en del av de barna han valgte ut.
Sovjetsoldatertok filmen umiddelbart etter befrielsen av leiren.
Man tror at Mengele brukte barna for genetisk forskning, -
- et område som interesserte mange nazistiske forskere.
Barna bodde i spesielle brakker og sto helt til Mengeles disposisjon.
Mengele kom hver dag, -
- og hver dag tok han med leketøy, godteri, sjokolade og nye klær.
Barna kalte Mengele den "snille onkelen", -
- men hans håndtering av dem var svært kynisk.
Han ville at de ville samarbeide når han hentet dem til sine eksperimenter.
Mengele kom hver morgen etter oppropet for å telle oss.
Han ville vite hvor mange forsøksdyr han hadde.
Tre ganger i uken bandt man armene mine så blodstrømmen ble stoppet-
- og de tappet mye blod fra min venstre arm.
En gang så mye at vi besvimte.
Samtidig som de tappet blod, -
- ga de meg minst fem sprøyter i min høyre arm.
Etter en av sprøytene ble jeg svært syk-
- og Dr. Mengele kom inn neste morgen-
- med fire andre leger.
Han så på feberkurven min-
- og sa leende og sarkastisk:
"Så synd. Hun er så ung. Hun har bare to uker igjen å leve."
Jeg varfra og til bevisstløs-
- og i min halvt bevisste tilstand sa jeg hele tiden til meg selv:
"Jeg må overleve. Jeg må overleve."
De ventet på at jeg skulle dø.
Hvis jeg hadde dødd, -
- ville min tvillingsøster Miriam blitt ført til Mengeles lab-
- og blitt drept med en sprøyte i hjertet-
- og så ville Mengele ha gjort komparative obduksjoner.
Det var derfor de fleste tvillinger døde.
For den komparative anatomiske og patologiske studien-
- må tvillingene dø samtidig.
Det var slik de møtte døden for Dr. Mengeles hender.
Foreteelsen var unik i den medisinske historien.
Tvillingbrødre døde sammen og det var mulig å obdusere begge.
Hvor kunne man, under normale omstendigheter-
- finne tvillingbrødre som døde samtidig på samme sted?
Man fikk ikke spørre hvorfor.
Det fantes ingen "hvorfor" i Auschwitz, bare "være".
Noen spurte meg, "Du er så sterk. Hvordan ble du så sterk?"
Jeg svarte: "Jeg hadde ikke noe valg. Overleve eller dø."
Mengele eksperimenterte ikke bare på tvillinger, -
- uten også med dverger og fanger med en sykdom kalt noma, -
- som var vanlig i Birkenau pga. Fangenes dårlige forhold.
Han samarbeidet med det antropologiske institutt i Berlin-
- og sendte menneskelige kroppsdeler, særlig øyeepler.
Pakkene var merket "Haster - krigsmateriell".
Dr. Mengele var medlem i Heinrich Himmlers SS.
Hvert medlem i SS var fikk beskjed om å være stolt over-
- hardhet og mangel på medynk.
Men i løpet av 1943-
- innså Himmler at han måtte hindre at SS ble, som han så det, -
- korrumpert i forbindelse med utslettelsen av jødene.
I en tale han holdt i Poznan 4. oktober 1943-
- klargjorde Himmler hvordan han ville at SS skulle betrakte drapene.
Jeg vil snakke med dere-
- om et veldig alvorlig tema-
- og være helt oppriktig.
Vi kan snakke om det internt, -
- men vi får ikke noensinne snakke om det offentlig.
Jeg snakker om "Jødenes evakuering"...
Utryddelsen av det jødiske folket.
Og etter å ha gjennomført dette...
Og dermed... bortsett fra menneskelig svakhet, -
- og for å forbli anstendige, har vi blitt herdet-
- og det er en ærefylt side i vår historie som aldri får nevnes.
Vi har tatt de rikdommer de hadde, -
- og jeg har gitt en streng ordre-
- som general Pohl har viderebefordret.
Vi har sendt disse rikdommer til Riket, til staten.
Vi har ikke selv tatt noe.
Men alt var løgn, fordi på et sted som Auschwitz-
- ledet kommandant Rudolf Höss en institusjon gjennomsyret av korrupsjon.
Så mye, at høsten 1943-
- ankom en annen SS-offiser, løytnant Konrad Morgen-
- for å se hvordan leiren ble drevet.
Etterforskningen gjaldt ikke det faktum-
- at tusener av uskyldige mennesker ble myrdet i gasskamrene-
- som i Himmlers øyne var en hellig plikt.
I stedet var Morgens etterforskning innrettet på tyveri-
- for å forsikre seg om at pengene og gjenstandene fra transportene-
- til slutt havnet i statens kister og ikke i SS-medlemmers skap.
Morgen ble sjokkert over hva han fant.
Undersøkelsen av skapene avslørte en formue i gull, ringer, perler-
- og penger i alle slags valutaer.
Oppførselen av SS-personalet var langt fra hva man kunne forvente.
De ga inntrykk av å være degenererte og brutale parasitter.
Jeg hadde reist til Berlin-
- for å levere engelske pund og amerikanske dollar...
Og akkurat da gjennomførte de razziaen.
Og da jeg kom tilbake, var skapet mitt forseglet.
Gröning visste at to kamerater var arrestert for innehav av kontrabande.
En av dem hengte seg siden i cellen.
Siden Gröning visste at skapet hans inneholdt tjuvegods, -
- fant han på en lur måte å komme ut av situasjonen på.
Gestapo hadde forseglet skapets forside, så han tok bort baksiden.
Jeg gikk til Gestapo og sa-
"Hva slags tøys dere holder på med? Jeg kan ikke komme inn i skapet mitt."
"Jeg har nettopp kommet tilbake fra en reise og trenger det."
"Vi må først inspisere det."
Så de tok bort de tre forseglingene, åpnet det og fant ingenting, -
- klappet meg på skulderen og sa, "Det er ok. Fortsett!"
Angrer du ikke på at du gjorde ditt liv mer behagelig-
- mens millioner av mennesker faktisk døde?
Absolutt ikke.
Alle passer på seg selv.
Det vår mange som døde i krigen, ikke bare jøder.
Det skjedde så mye. Så mange ble skutt i hjel, så mange døde.
Mennesker ble brent til døde, så mange ble brent.
Hvis jeg tenke på alt det, ville jeg ikke orke å leve et minutt til.
Innstillingen at det vartillatt å sko seg på jødene-
- var ikke bare allmenn iAuschwitz.
Den fikk feste overalt der det ble drept.
Filmen viser hvordan jøder ranes i Øst-Europa. Den viser hvor enkelt-
- for nazistene og deres medløpere å ta penger og annet selv.
Det var korrupsjonen hos enkelte nazister-
- som fikk jødene til å kjempe tilbake høsten 1943.
En større motstand startet i Øst-Polen-
- i en nazistisk dødsleir som het Sobibor-
- der SS var like korrumpert som i Auschwitz.
De stjal, de trosset alt.
De var grådige. De hadde gode tider.
De dro ikke til Russland, der deres kamerater ble drept-
- ved den russiske fronten eller ved Stalingrad.
De drepte uskyldige barn. De levde som konger.
Sobibor var en liten leir, skjult i en skog.
Dette gir et inntrykk av hvordan den så ut.
Flere 100 jøderfikk henrettelsen utsatt og ble tvunget til å arbeide-
- for å sortere eiendelene til de som ble myrdet i gasskamrene.
En gruppe innså at de kanskje kunne utnytte tyskernes grådighet-
- og lure dem til et nærliggende verksted.
"Det fins en nydelig lærfrakk i sorteringen."
"Vil du ta en titt på den?"
De var virkelig grådige. De tok gull og klær som de sendte hjem.
Da skredderen avtalte å treffe en offiser-
- klokken tre for å prøve uniformen sin, -
- kunne man være sikker på at han var der klokken tre.
Så vi kunne planlegge omtrent...
Hvis man deler opp tiden for drepingen, -
- så ble det drept en tysker hvert femtiende minutt.
Jeg og Lerner gikk til skomakeren og gjemte oss bak noen klær.
Vi hadde hver vår øks.
En tysker kom for å prøve et par støvler som fangene hadde laget.
De plasserte ham rett foran skjulestedet mitt.
Da kom jeg fram og slo til ham.
Jeg visste ikke at man skulle slå til ham med øksas flate side.
Jeg slo til ham med bladet.
Vi dro ham bort og la noen klær over ham.
Nesten straks kom en annen tysker inn.
Han gikk fram til liket...
Sparket til ham og sa-
"Hva er dette? Hva er dette rotet. Hva er det som foregår?"
Da slo jeg til ham, og det gjorde også Lerner.
Så tok vi våpnene deres.
Jeg tok en pistol og Lerner tok den andre, og vi løp av sted.
Fanger løp til piggtrådgjerdet rundt leiren-
- mens de ukrainske vaktene skjøt mot dem fra vakttårnene.
De trykket ned gjerdet-
- og løp rett mot skogen over et minefelt.
Jeg var nok den siste som løp.
Jeg falt to eller tre ganger.
Hver gang trodde jeg at jeg vartruffet, men jeg klarte meg.
Jeg løp til skogen... 100 meter, 50 meter... til slutt i skogen.
300 av 600 jøder i Sobibor lyktes flykte den dagen.
Til slutt unngikk ca 50 av dem å fanges og overlevde krigen.
Mange var soldater fra Den røde armé og var internert i leiren.
Bare de som holdt sammen overlevde.
Det som reddet meg og vennene mine...
Var at vi var som brødre mot hverandre.
Etter opprøret i Sobibor-
- beordret Himmler at flere leire i Polen skulle stenges-
- og at over 40000 personer skulle skytes i hjel.
Men Den endelige løsningen gikk ikke som Hitler og Himmler ønsket.
De allierte italienerne nektet å deportere sine jøder.
Deportasjonene begynte ikke før tyskerne okkuperte deres land.
Regjeringen i Bulgaria hadde utlevert 11000 jøderfra okkuperte områder.
Men der var man imot mot forslaget å deportere bulgarske jøder.
Den rumenske statsministeren Antonescu-
- som hadde tillatt ødeleggelsen av jødiske samfunn, -
- nektet å samarbeide videre.
For alle visste at tyskerne holdt på å tape krigen.
I øst i krigen mot Den røde armé-
- hadde hele tyske enheter blitt tatt til fange.
Men ett okkupert land beskyttet jødene mer enn andre:
Danmark.
Tyskerne hadde okkupert Danmark i 1940,-
- med det var først i august 1943, etter at den danske motstanden hadde økt, -
- som de ble påtvunget fullt militært styre.
Nå ble tyske brutaliteten åpent praktisert-
- og de danske jødene ble utsatt for en enorm fare.
I. September 1943 møtte SS-representanten Dr. Werner Best-
- som var blodbesudlet av alle jødiske henrettelser i Frankrike og Polen-
- den tyske diplomaten Georg Ferdinand Duckwitz-
- som var en venn av danskene.
Best fortalte at 8000 danske jøder snart skulle samles sammen.
Vi har nå bestemt en dato.
Operasjonen kommertil å skje natten mellom 1. og 2. oktober.
Og du kan ikke gjøre noe med det?
Nei. Sikkerhetspolitiet har alt fått sine ordrer.
Nå viste Best en helt annen side.
Jeg skulle ønsker at jeg kunne bygge en bro over Østersjøen-
- så jødene kunne flykte til Sverige.
Vær rolig, Dr. Best. Broen kommertil å bygges.
Bests hint om en bro for jødene til det nøytrale Sverige-
- ble oppfattet klart av Duckwitz.
Han advarte straks danske politikere, som i sin tur advarte jødene.
Det medførte at onsdag 29. september 1943-
- i synagogen i København-
- kom rabbineren Melchior med en uventet kunngjøring.
Far avbrøt gudstjenesten den morgenen-
- og leste opp den beskjeden han hadde fått.
"Lkke vær hjemme fredag kveld."
Fredag 1. oktober-
- da tysk sikkerhetspoliti kom til danske jøders bosteder-
- fant de at majoriteten hadde flyktet.
De fleste hadde tatt seg til havner der de prøvde å ta seg til Sverige.
Overalt fikk jødene hjelp av sine danske venner-
- og også av danske politimenn.
Jeg oppsøkte en fisker jeg kjente-
- og fortalte hvor mange jeg hadde med meg-
- og vi tagg og lånte penger for å betale fiskeren...
Så mye vi kunne så alle kunne komme om bord.
Framme i det nøytrale Sverige, fikk de danske jødene mat og husly.
Sammenlagt ble 95% av de danske jødene reddet-
- i en redningsaksjon uten sidestykke under nazistenes endelige løsning.
Danskene betraktet den jødiske befolkningen som en del av den danske.
De kunne ikke forstå hvorfor de skulle bli behandlet annerledes.
Jeg tror at det mye handlet om rettferdighet...
Ja, t.o.m. Mer enn kjærlighet.
Grunnen til at dansker hjalp jødene ertydelig, -
- men det er ikke lett å forstå hvorfor Werner Best gjorde som han gjorde.
En forklaring kan være at han ville at jødene skulle flykte-
- for å spare ham umaken å selv måtte deportere dem.
Best sendte en rapport til Berlin 5. oktober. Han skrev:
"Siden hensikten med den jødiske aksjonen var å avjødifisere landet-
- og ikke en vellykket menneskejakt, -
- må slutningen bli at den jødiske aksjonen hadde oppnådd sitt mål."
Også nazister som Best blandet sitt ideologiske hat med pragmatisme.
Og 1943, her iAuschwitz' hovedleir-
- fantes det mest eksepsjonelle eksemplet på dette.
I 1943 bodde jeg og mange andre i Block 24A.
Blokkens aldermann kom inn og sa:
"Vi skal flytte fordi det skal bli bordell her."
Vi begynte alle å le.
Men det var ingen vits. Det var bisart, men sant.
Block 24 som lå rett bak Auschwitz' hovedport skulle bli bordell.
Ordren kom fra SS' høyeste ledelse.
Heinrich Himmler hadde tenkt på hvordan fangene skulle kunne stimuleres-
- innen rammen for konsentrasjonsleirene.
Han skrev til Otto Pohl i SS' økonomiavdeling.
"Jeg overveier nødvendigheten av på en veldig sjenerøs måte-
- å tilby hardt arbeidende fanger kvinner i bordeller."
Instruksjonene ble sendt til Höss i et direktiv fra Pohl i 1943.
Tanken var ikke at alle fanger skulle få benytte bordellet, -
- og absolutt ikke jødene...
Men de fanger som nazistene betraktet som særlig verdifulle...
Fanger som Ryszard Dacko- et medlem av Auschwitz' brannkorps.
Hvis jeg ville ha en kupong, var jeg nødt til å ordne det med en SS-mann.
De ga kuponger bare til friske fanger.
De ga ingen til fanger som sang på siste verset.
Det var fanger som arbeidet som kokkerfor SS, -
- som frisører til SS, dvs. Særskilte fangerfikk kuponger.
Jeg fikk to kuponger.
Svært lite er kjent om de kvinner som arbeidet i bordellet.
Hele prosjektet var slik at mange ikke vil snakke om det, -
- men man antar at de ble valgt ut blant ikke-jødiske fanger.
De hadde disse rommene i andre etasje i Block 24-
- der fanger med de nødvendige kupongene besøkte dem.
Jeg prøvde å klemme henne så mye jeg kunne-
- siden det hadde gått tre og et halvt år siden jeg ble tatt.
Tre og et halvt år uten en kvinne.
IAuschwitz brutale atmosfære-
- var det vanskelig forfanger som Dacko å føle sympati med bordellkvinnene.
Jentene ble behandlet godt. De fikk god mat og tok spaserturer.
De trengte bare utføre det arbeid som krevdes av dem.
Bordellet varte fram til januar 1945-
- og den lidelse som kvinnene som arbeidet i dets rom måtte holde ut, -
- er en av de minst kjente sidene iAuschwitz' historie.
Kort etter at bordellet var blitt åpnet, -
- fikk Höss vite at han skulle fjernes som kommandant forAuschwitz.
Han ville ikke forlate sin post.
Han og familien hans hadde bygd opp et bekvemt liv.
SS-etterforskningen hadde funnet bevis på korrupsjon.
Men Höss unngikk skandalen. Han forfremmes...
Til en skrivebordsjobb i leiradministrasjonen i Berlin.
Han dro alene.
Heller enn å flytte til Berlin, ble familien i kommandantens hus-
- i utkanten av Auschwitz' hovedleir.
Men Höss var ikke ferdig medAuschwitz.
Bare to måneder etter at han hadde reist, -
- kom lageret der mange beviser på korrupsjon fantes-
- at mystisk vis til å brenne.
Höss kom tilbake til leiren i 1944-
- der han kom til å overvåke de dramatiske månedene-
- som gjorde Auschwitz til det verste rettersted verden hadde sett.